Filòleg, la seva àrea de recerca és la toponímia i la recerca es complementa amb la divulgació. Des de 1996 treballa en Onomasticon Vasconiae, recollint els noms dels pobles, consells, barris, carrers, rius, cases, etc. de Vitòria-Gasteiz i del municipi, investigant i establint la forma adequada i publicant cada dos anys un llibre de treball per a Euskaltzaindia. Col·labora habitualment en premsa, ràdio i televisió. Va ser nomenat membre d'Euskaltzaindia en 2013.
Què li va posar en el camí de la toponímia?
En el seu moment no sabia gens de toponímia… Sempre vaig estudiar ciències, però la meva germana va morir, era professora i jo també vaig decidir estudiar magisteri. La meva germana va morir en la tercera divisió del COU... Vaig estudiar professor en la branca de ciències, però per a llavors, per mitjà de la meva germana, vaig començar a estudiar basca, i vaig acabar els meus estudis de professor i vaig anar a estudiar en basc a Hondarribia, al barnetegi d'HABE. Era 1983. Allí vaig estar des d'octubre fins a Setmana Santa. La situació a la casa era així: la germana morta, després el pare també, l'avi… Érem mare, àvia i jo a casa, el meu germà major estudiava medicina i estava fent el seu camí. Estava dubtant per a anar a Hondarribia, però la meva mare em va dir que anava a anar.
Va aprendre basc en sis mesos?
Ja sabia alguna cosa i vaig tornar d'Hondarribia a Vitòria i vaig començar en HABE d'aquí. Però va ser una vaga i em vaig anar a un altre internat, Neguri, de la mà de l'Euskaltegi Ulibarri. Havien llogat una casa i allí. Per a llavors ja estava treballant, de nit, en el col·legi Jesús Obrero de Vitòria, on impartia classes durant diversos dies. Vaig ser i vaig anar de viatge, d'internat a Vitòria. Després vi l'estiu, vaig fer l'examen per a treure el títol de basc, i ho vaig superar! A Hondarribia començava a l'octubre, en tercer o, i l'estiu següent tenia títol!
"Al meu entendre, la gent d'alt nivell d'intel·lectualitat "" sempre ha cregut que la divulgació és cosa del poble pla"
Sabies alguna cosa, per tant, quan vas començar a Hondarribia…
Alguna cosa! El que la meva germana em va ensenyar! Quan va morir, un amic seu em va ensenyar una mica més. Tenia molt d'interès, però sense l'any d'Hondarribia no l'anava a fer. Al juliol sacé el títol de basc i al setembre vaig començar a estudiar Filologia Basca. A la nit vaig continuar impartint classes en Jesús Lanz: ensenyava física, matemàtiques, química...
I per què ho va fer de les ciències a les lletres?
Tinc molts interessos i diferents. Tinc molta curiositat. “La veritat de Fernando”, per exemple, em posava a buscar el que significava això. Vaig estudiar en el conservatori de música, vaig completar la carrera de piano, he estat txistulari des de petit… Als 11 anys vaig començar a participar en les parenceries de txistularis, el dia de Brusa, quan sortia ni noia, amb el meu germà. D'altra banda, hem estat grans muntanyencs, tinc inquietud per temes socials, docent…
Què és el que li va posar a estudiar en basc en aquella època?
Germans i, sobretot, germanes. Va acabar els seus estudis de professor i es va traslladar a Nuara en 1977.
Haurem de posar nom a la nostra germana…
Es deia Alicia. Van assistir quatre noies apreses com a mestres. Alicia, Bego, Esther i Itziar [Puelles]. Bego i Esther han estat professors a Vitòria, en la ikastola Barrutia, i Itziar es va casar amb un nuarbeto i l'andereño es va quedar en la ikastola d'Azpeitia. La Diputació d'Àlaba va crear el Servei de Basc, liderat per Visitació Oiartzabal, qui va realitzar el pla. Les meves germanes van ser les primeres a anar allí, va ser una experiència pilot: es van posar en sengles caserius, no en una casa. Record que vam agafar el cotxe i portem a la germana a Nuarbe. I, no obstant això, quan va dir que havia d'anar a Nuara a casa, tots vam fer la mateixa pregunta: “I on està aquest Nuarbe! ?”.
Allí, on sempre ha estat…
...Ho portem al caseriu Lohisoro. Eren els Korta. Tenien quatre fills: Jose Inazio, Juan Karlos, Xabier i Josune… Lohisoro està en Nuarbe, però no al carrer de Nuarbe, sinó més enllà. Anava a ser el començament del curs, setembre, i estava plovent, un dia fosc… En Lohisoro ens van acollir molt bé, però, no obstant això! Nosaltres vivíem a Vitòria-Gasteiz, en la Plaça de la Província! Lohisoro era un caseriu aïllat! Record que, de tornada, la meva mare li va dir al seu pare: “Ai, Antonio, però on hem deixat a la nostra filla?”. La seva germana va fer allí l'any, després va treure el títol de basc i va començar en Olabide Ikastola en el curs següent. Va estar dos anys en Olabide després de la seva defunció en 1980, el primer d'agost, en accident de trànsit. María Otaegi, mare d'Anjel Otaegi, va anar de Nuarbe a Azpeitia i al seu retorn van sofrir un accident. Tots dos van morir.
Això vol dir que, fins i tot després de dos anys, Alicia va mantenir la seva relació amb Nuarbe...
& '97; Durant l'any que va estar en Lohisoro de Nuarbe, Alicia va mantenir una relació immensa. Alicia i tota la nostra família! Aquest any, algun diumenge vam ser allí, visitant, i els de Lohisoro també venien a Vitòria, el dia de Santiago, una gran festa sempre a Vitòria. Aquest costum va durar vint anys, fins que la nostra mare va morir tota la seva família, a menjar, gairebé fins a 2017. El que vull dir és que aquest primer any va sorgir una enorme relació entre les dues famílies, que es va mantenir en el temps després de la mort d'Alicia.
Quin record té de la mort d'Alicia?
Jo estava en els campaments d'estiu en Corres, mentre els dos fills majors de Lohisoro, José Inazio i Xabier, venien a Vitòria, un a Gamarra i un altre pis. El 27 de juliol d'aquest any, després de Santiago, per tant, van venir al campament en el qual estava jo, dos xavals d'Alicia i Nuarbe, a saludar-me, perquè anaven a Nuara, a les festes d'Azpeitia. Llavors va morir Alicia amb la mare d'Otaegi. De fet, Bego vivia amb María [Otaegi], no Alicia, però Bego i Alicia es van conèixer en Nuarbe i van tenir una gran complicitat des del primer moment. Jo també vaig ser a Nuarbe en diverses ocasions, vaig conèixer a María [Otaegi], i a Mertxe, la germana seva. Aquest, la meva filla major Mari Mertxe [Urtuzaga, vegeu ARGIA 2.476] i em vaig acompanyar.
L'1 d'agost de 1980, accident de trànsit, van morir la teva germana Alicia i María, la mare d'Anjel Otaegi...
Maria Otaegi va tenir alguna visita o va haver de fer alguna cosa en Azpeitia, en festes, i va ser portada per Alicia. A la volta de la missió van sofrir un accident quan arribaven a Nuara en corba. I van morir… Acabava de venir del campament a casa i l'endemà, quan estava amb els meus amics en la piscina, menjant truita de xoriço al migdia... avís per megafonia per a anar a l'entrada de la piscina Elena Martínez de Madina. Que els van dir que anaven a casa. En arribar a casa, els meus pares em van dir que Alicia havia sofert un accident i que estava molt greu. Ja havia mort. El seu pare estava molt nerviós, incapaç d'agafar el cotxe i va haver de cridar a un amic que tenia taxi. I ens preocupem. “Ai, i quin tipus d'hospital o què tindran allí?”.
Vau arribar a Azpeitia.
I arribem al centre de salut. I els vaig dir als meus pares: “Tranquil, preguntaré jo”. I vaig sortir del cotxe i vaig entrar en la cura. “Vinc… un accident… una noia de Vitòria…”, i els d'allí: “Ah, noia morta avui al migdia!”. “Adeu! Està mort?”. “Sí, i han portat el cos a Nuarbe”. I vaig entrar en el cotxe i vaig haver de donar “bona notícia” als meus pares. I a Lohisoro. Allí estava la nostra Alicia ficada en el taüt. Fins a l'endemà no vam poder portar a Vitòria, deixant a la nostra mare en la vetlla.
“En EiTB tenim en Azazéta, Lazarrága, Ilardúia… però en el nostre llenguatge tenim a Azázeta, Lazárraga, Ilárduia. El llenguatge alabès és tan bo com el dels següents"
Tenim, sens dubte, un de les fites que ha marcat la teva vida. No obstant això, el seu treball de toponímia ens ha portat a vostè. Va ser a la toponímia quan estudiava filologia?
No! En Filologia no s'aprèn toponímia! Sacé el títol de basc i vaig començar a treballar. Estava treballant en Jesús Langile, però també vaig impartir classes de basca en l'Euskaltegi Udaberria, amb cursos intensius per a funcionaris, i no podia faltar a l'alumnat. D'altra banda, si calia fer una altra cosa, ho feia! Soc de molt poc somni i a la nit estudiava. Vaig començar a anar a la facultat, però aviat em vaig adonar que en molts casos no valia la pena anar, que era millor llegir articles. No pensava perdre el temps.
Fins llavors havia estudiat ciències. Com es va adaptar a la filologia?
Vaig haver d'agafar un ajudant per a estudiar llatí. Érem a nivell d'adaptació, centenars de persones, la majoria treballàvem, i ningú superava el llatí. I, en canvi, el llatí va ser el primer temi que jo vaig superar! Vaig seguir el meu camí, amb totes les meves salses i vaig acabar la meva filologia. Per a llavors m'encantava la recerca. Una vegada vaig ser a Patxi Goenaga i Henrike Knör i els vaig dir: “Vull fer recerca!”. “Què t'agradaria investigar?”, ells. “No sé, m'és igual!”… Un dia es va formar un grup de recerca amb Enrique Knörr. Li vaig preguntar: “De què investigarem?”. I Enrique: “Toponimiaz”. Vaig haver d'anar a la biblioteca a veure què és la toponímia, a recollir el que vaig escriure sobre toponímia… No sabia res! & '97; I, d'altra banda, jo soc ciutadà, un nen de ciutat.
Però a la ciutat també hi ha toponímia.
Sí, però això cal descobrir-ho, i en això intento ensenyar-ho. Participo en un programa de ràdio i donem “Basoa kalea”. Aquest és el topònim, “Basoa”, i per a això és la toponímia, entre altres coses, per a mostrar quin ha estat la nostra llengua. En la toponímia ocorre de tot, es mantenen alguns noms, uns altres desapareixen, uns tornen i altres es distorsionen. I vaig començar sense saber-ho, i ho estic fent ara.
Quin és el primer treball de l'investigador de toponímia?El
primer, apropiar-se del mètode científic: mètode, sistema… L'investigador ha d'aprendre a investigar. En el meu cas, he estudiat en profunditat el municipi de Vitòria, és a dir, 63 pobles. Això significa que he hagut d'analitzar la documentació d'aquest segle passat, recollint els topònims en cada pàgina. En 1996 iniciem aquesta labor, però com era habitual en aquella època, de qualsevol manera. Avui ho faríem d'una altra manera. Actualment tinc més de 500.000 registres diferents, tots topònims, barrejats. La seva ordenació és una labor immensa. Al principi vaig treballar amb un grup d'historiadors, jo era l'únic filòleg. I vaig haver de dissenyar un programa per a ordenar el nom borratxo. He necessitat anys per a ordenar aquesta meravella de nom i començar a investigar.
I quan comencem a investigar, què?
I continua investigant! Donem, Jeniturri, aquí el topònim de Gometxa. Almenys font de... Sembla que hi ha aigua. I aquest jen, què és? I, fins i tot, on està exactament aquest lloc? “Dos tirs de ballesta d'aquest lloc...”, o “limita amb...”. És a dir, en els documents apareixen aquest tipus d'explicacions, moltes vegades inexactes, o les referències no estan ben recollides, o l'escrivà, que tampoc ha estat d'aquí, no ha comprès el nom del lloc i l'ha escrit com pot. I comences a fer hipòtesi o a fer puzle!
I què és aquest nom de lloc de Jeniturri?
Senti, hi havia un “expert”, un home, com no podia ser d'una altra manera –perquè els homes ho saben tot, pel que sembla–, que tenia una hipòtesi així, que estava disposat a fer un article –que havia de permetre-li publicar l'article, perquè estava absolutament indiferent–, però li vaig dir que no ho fes. Jeniturri... T'importen, et donen guineu! Veti i atrapa!
Que bell!
Sí, molt bella, però ningú fa cas! Ja, ja... Això depèn de la sensibilitat de la gent, i per exemple, Vitòria ha estat un toponímic molt conservador, només cal veure els noms dels carrers. M'han consultat moltes vegades abans de posar un nom a aquest lloc: “Elena, em mirarà quins topònims tenim en aquesta part de la ciutat?”. Així han vingut molts noms: Zabalgana, Salburua, Borinbizkarra… Eharin, diuen Boronbizkarra, i vaig haver d'anar a ella, a explicar el nom, perquè les coses cal explicar-les. Per a què investiguem si no? !
"XX. En el segle XIX sembla que la divulgació era una cosa secundària. “No entenen...”, diu la presumpta intel·lectualitat, i jo dic: “Perquè expliquin-ho d'una altra manera que la gent pugui entendre-ho!”
Vol dir que no es dona cap explicació?
Jo crec que molt poc. Al meu entendre, la gent d'alt nivell de “intel·lectualitat” sempre ha cregut que la divulgació és cosa del poble pla. No sols en el nostre entorn. És el cas de Carl Sagan per a entendre l'univers. Amb ella no aprendrem tot, però almenys evitarem algunes pors. Carl Sagan no era coix! I, en canvi, en el segle XX sembla que la divulgació era una cosa secundària. “No entenen...”, diu la presumpta intel·lectualitat, i jo dic: “Perquè expliquin-ho d'una altra manera que la gent pugui entendre-ho!”.
Vostè és un aficionat a la divulgació.
Faig tot el treball de divulgació que puc! Porto setze anys en Radi Vitòria i he participat durant set anys en la sèrie Egun on, Euskadi. I mai m'ha vingut ningú a dir que corregeixi el que he dit. Igual en el cas de les col·laboracions que escric en el periòdic: mai he hagut de canviar una coma, escric les coses ben pensades. Parla sí, participa en converses, però sempre amb rigor. Això és el que jo crec que és la divulgació. Enguany també m'han anomenat per a l'estiu per a participar en un programa de ràdio, però els vaig dir que no, haig d'acabar el següent tom sobre la toponímia de Vitòria! I jo, què li diré, doncs, soc autònom. Aquest treball de toponímia acabarà l'any que ve i veurem el que ve… Però, clar, vaig començar en toponímia sense saber-ho, però és terrible, aquí està la nostra llengua!
Quina alegria teva!
Sí, doncs! I en la ràdio, i que la gent cridi, pregunti per aquest nom o aquest tipus de nom, i li expliqui, i comprengui als oïdors… Alegria, no petita! Aquests noms són nostres, és la nostra llengua. Alguns noms s'han distorsionat i altres s'han conservat. És increïble! El llenguatge, la toponímia… tot és terrible! La toponímia és una riquesa enorme a Àlaba i que poc es respecta! Que poc es respecten la toponímia alabesa, el llenguatge alabès, els comptes alabesos.Aquí està sempre en EiTB Azazéta, Lazarrága, Ilardúia… però en el nostre llenguatge tenim a Azázeta, Lazárraga, Ilárduia. El llenguatge alabès és tan bo i tan directe com el dels països veïns!
Està demanant respecte.
Sí, doncs! El llenguatge alabès ha conservat l'accent del basc antic. Aquí és Bírgara, allí Bergára. Pocs respectes [biscains i guipuscoans] i poca confiança, nosaltres, alabesos. Aberásturi, aquí; Aberastúri en Bizkaia. Les dues són correctes, però a Àlaba hem conservat la melodia d'antany i en la resta no. & '97; No és millor una que l'altra, les dues són correctes, i es va acabar, però no se superposarà a ningú. Aquí són Azázeta, Ilárduia, Aberásturi…, cal respectar el llenguatge alabès!
INCISOS
Anjel Otaegi
“Vam fer una gran relació amb María [Otaegi], no eren molts anys que van afusellar al seu fill, només dos anys, i li preguntàvem Bego, Alicia, jo mateix... Com va ser, quan va ser capturat, afusellat… Comptava amb ganes les coses. I quan va morir María, Mertx ens comptava les seves germanes. I aquí estava també Xexilio [Alegria], cestero. El paraigüer de fleix fabricat per Alicia amb Xexilio segueix a les nostres cases. I la cistella de pinces! Relació!”.
* * * * *
País Basc
“Els nostres pares eren d'aquella època, clàssics, però molt oberts. No hi ha més: tenien afició per la cultura i havien d'anar d'un costat a un altre. Per exemple, a la nostra casa no perdríem excursions o sortides, i encara que en algun moment rebíem alguna sanció, mai ens van impedir l'excursió. I, per exemple, vam agafar el cotxe i mai vam ser al Mediterrani, però Euskal Herria sí, vam córrer tot! Aquesta era l'actitud oberta!”.
Euskaldun berria
“Els euskaldunzaharras haurien d'agrair als euskaldunberris. I quin esforç hem fet perquè els nostres fills parlin en basc. I quantes persones han treballat, encara que no sàpiguen basca, perquè els nens aprenguin en basc, per a ajudar-los en les tasques domèstiques. Ha estat un gran esforç i una gran aposta. I encara cal menysprear! Quin bé!”
ÚLTIMA PARAULA
Universal
“M'ha llevat massa hores de toponímia i no m'ha donat a penes disgustos. També m'ha donat un món nou, el de la nostra terra, el de tots. I m'ha ensenyat que tots, allí i aquí, som normals. Camina una mica pel món i veuràs que les referències són sempre les mateixes a tot el món: rierols, rierols, rierols… Universals!”
Han passat tres mesos des de les eleccions al Parlament francès. Era el 7 de juliol i per a sorpresa de tots va sortir guanyant el Nou Front Popular de l'esquerra, el FHB. Amb l'objectiu de tallar el camí a l'extrema dreta que va resultar vencedora en la primera volta, en la... [+]
La federació SEASKA ha aconseguit entrar en el programa amb un centenar d'alumnes més que l'any passat. Amb els alumnes de dos anys que s'incorporin en els pròxims mesos, se superarà el límit de 4.300 alumnes. En primer curs, l'augment és de 33 alumnes, però el més destacat... [+]
CALIFAT 3/4
QUAN: 1 de setembre.
ON: Sala Zentral de Pamplona.
---------------------------------------------------------
Per a molts és l'últim dia de vacances. "Un pla per a donar un bon final a l'estiu". El diumenge a la nit, la sala Zentral ha acollit a un grup d'espectadors... [+]