Defineixi la solitud si us plau. Si és possible.
Uf. En la nostra societat, quan es parla de “solitud” i sobretot en relació amb les persones majors, de seguida ens venen al capdavant persones majors soles. Sovint ens acostumem a mesurar la solitud en funció del major o menor nombre de relacions, d'una cosa molt objectiva que pot observar-se des de l'exterior. Però jo, i molts més, treballem la solitud des d'un altre punt de vista: com a sensació personal. Perquè a vegades estem sols i, no obstant això, ens sentim bé, i altres vegades ens sentim sols encara que tinguem gent al nostre voltant. El sentiment de solitud no sols té a veure amb el meu nombre de relacions, sinó també amb el meu sentiment cap a les meves relacions.
No és l'enfocament més estès en general.
No, entre amics, tots els dies no parlem d'això, però quan un parla de la seva pròpia solitud sol parlar-ho. Quan vaig fer la tesi volia avaluar i comprendre la solitud de les persones majors. Quan una persona major parla de solitud, de quina parla? I de les coses que em van comptar sacé tres conclusions. D'una banda, parlar de la viduïtat, de la mort d'amics, de viure sol… És a dir, de la solitud objectiva, de la pèrdua de les relacions mantingudes. Uns altres em van dir que sentir que és solitud no s'ha dirigit a qui: “Ara, encara que visqui només, estic bé, però si alguna cosa passa no tindré a ningú que em cuidi”. També em van parlar del tercer tipus de solitud, i em sembla molt important, en el cas de les persones majors: sentir que la gent no t'entén, que no tens els mateixos valors…
Va cridar a això la solitud sintètica?
Així li vaig cridar recordant la ràdio: les emissores antigues tenien una espècie de roda per a sintonitzar; si no es col·locava en el lloc adequat, no podia escoltar la ràdio, només soroll. I el soroll era més molest que el silenci. Això és important, quan parlem de la solitud de les persones majors sovint no tenim en compte la qualitat de les relacions, i creiem que és suficient estar mirant a elles (per si cauen), o tenir serveis de suport, o tenir a altres persones al seu costat perquè no sentin solitud.
És possible mesurar objectivament la solitud? Pot ocórrer que un psicòleg li digui a algú que se sent només: “Perdona, però no tens raons objectives per a dir que estàs sol?”
No, és una sensació. Pot ser que, encara que estiguis en la mateixa situació, et sentis molt feliç i jo molt sola. No es pot objectivar quantes relacions necessita una persona. En psicologia, pel que fa a la solitud, es treballa molt el tema de les expectatives. Per exemple, en la generació de persones de molt edat han vist des de sempre que una generació més jove cuidava de la més antiga. I si és el cas també han viscut amb l'expectativa que seria així. Però avui dia això no es compleix, perquè vivim d'una altra manera, perquè les generacions joves ens han educat per a treballar fora de casa… I tenen decepció.
Està molt estesa la solitud? Quant a les persones majors, també he vist la paraula “epidèmia”.
Crec que és una epidèmia de la nostra societat, no sols dels majors. La nostra vida sovint dificulta les relacions profundes. Tots estem acostumats a reunir-nos amb els altres, a parlar... però això no significa per si mateix que tinguem relacions de confiança. Diria que estem en risc de crear un problema de salut pública.
La solitud s'associa a problemes de salut molt diversos.
Des de fa molt temps s'han realitzat estudis molt seriosos que relacionen la solitud amb l'afebliment del sistema immunològic. En el cas dels càncers incurables, altres estudis indiquen que el sentiment de solitud pot accelerar l'evolució de la malaltia. I pot accelerar la deterioració cognitiva en les persones majors. Entre altres.
Què podem fer?
A mi em preocupa molt la manera de viure que hi ha en la nostra societat. Fa uns anys, en la comunitat en la qual vivíem molt més, les relacions entre veïns eren molt més estretes, l'ajuda mútua era més natural. D'altra banda, no es podia fer res sense saber-ho tots. Hem guanyat la privacitat, però hem perdut el sentit de la comunitat. Ara, com es reivindica la importància del quilòmetre zero en l'agricultura, hem de recuperar la proximitat en les relacions. I també hauríem d'adaptar el model de producció. Com és possible que no hi hagi temps per a relacionar-se pel domini dels treballs? Als països més desenvolupats hi ha els índexs de solitud més alts: vida més impersonal, grans centres comercials i ciutats sense comerç... Prenguem nota d'això i reservem el bo que tenia l'anterior.
“Tendim a negar-nos a sentir-nos sols. Vivim en una societat d'èxit i solem ocultar problemes. Especialment els de salut mental. Cal ser bella, jove i reeixida. Seria millor considerar la solitud com un dolor, però en el seu lloc l'interpretem en funció de les variables èxit fracasso. I com creiem que la solitud és un fracàs, el neguem. Ens costa demanar ajuda. Una de les primeres coses que hauríem de fer és desestigmatizar, desculpar la solitud. Perquè l'estigma està fent un mal tremend. És difícil atreure a la gent a projectes contra la solitud”.
Ara parlem més de la salut mental, del benestar psicològic i la seva repercussió en la nostra qualitat de vida. És motiu d'alegria, perquè ajuda a treure el tema de l'armari, perquè en demostrar que el dolor el tenim tots (i no uns pocs) el malestar es normalitza i ajuda a... [+]
Haur eta gazteen egoera emozional eta psikologiko txarra dela-eta, irakasleak gaindituta daudela eta ikastetxe bakoitzean psikologo bat ezarri beharko litzatekeela aldarrikatzen du mugimendu batek. Hari horri tiraka, jakin nahi izan dugu zein den pandemiak eskoletan utzi duen... [+]
El passat estiu vaig impartir un curs sobre prevenció de la neurosi en el marc de les trobades pedagògiques Hik Hasi. Moltes persones es van inscriure perquè el títol els resultava atractiu, el més segur, perquè donava a entendre que la salut mental (o la falta de salut)... [+]
Al novembre de 2019 es va celebrar a Eibar la III Trobada de Psicòlegs bascos. En la trobada es va posar de manifest la necessitat de crear una xarxa entre els quals tenim la psicologia i el basc com a llengua nòrdica. També ens va semblar urgent visibilitzar i compartir el... [+]
Gero eta eremu gehiagotan musukoa kentzeko aukera ematen ari zaizkigunean, fenomeno esanguratsua atzeman dute hainbat nerabe eta gazterengan: ez dute musukoa kendu nahi, norbere konplexuak, segurtasun-gabeziak eta autoestimu baxua ezkutatzeko aproposa baita maskara, kanon... [+]
Enrique Echeburúa EHUko Psikologia Klinikoko katedradunak eta Cristina Guerricaechevarria psikologoak, sexu abusuak pairatu dituzten haurrekin eta familiarekin izandako prozesu terapeutikoak aztertu dituzte Abuso sexual en la infancia. Nuevas perspectivas clínicas... [+]
Plastikoa tarteko, senide eta lagunen musu eta besarkadak jasotzeko guneak atondu dituzte Italiako zahar etxe batzuetan, pandemia garaiotan adineko askok bizi duten isolamenduari eta horrek bai emozionalki bai osasunean uzten dituen ondorioei aurre egiteko asmoz.