Jesús, Chuso, Naus, amic. T'has anat, camarada, deixant-nos en aquest món, lluitem junts per a transformar-nos en aquest món i... i, bo, hem fet el que hem pogut.
Pronuncia el teu nom i m'arriben altres dues paraules que estan íntimament unides al meu paladar: assemblea, igualtat.
Vam néixer en diferents pobles, i les nostres vides es van creuar a Vitòria-Gasteiz en 1975. Quan arribem a la ciutat, vostè fuig de la dictadura argentina, jo d'altres lluites d'Euskal Herria, tots dos acabat d'aconseguir ocupació en Mercedes i Cable, després de sortejar les llistes negres d'empresaris. Eren temps diferents, ni millors ni pitjors, sinó molt diferents, i llavors es va establir entre nosaltres l'amistat i la relació.
Un sindicat vertical, com tota la societat; sense reconeixement de drets, sigui de reunió, d'organització o de vaga. Comencem a reunir en la clandestinitat a uns pocs treballadors de diverses fàbriques, pas a pas, i allí ens trobem per primera vegada, amics. Compartint somnis i lluites, ocultant o oblidant noms, acordant els mínims que volíem per a alimentar canvis més profunds: un únic conveni de treball per als treballadors de les diferents branques de producció, increments salarials lineals per a tots, assemblees participatives i transparents on ningú és més que ningú, on els representants poden ser representats en tot moment.
"Comencem a reunir en la clandestinitat a uns pocs treballadors de diverses fàbriques, pas a pas, i allí ens trobem per primera vegada, amics"
Aquells somnis estan oblidats. Però vam mantenir un motiu d'orgull. A pesar que la lluita va ser economicista en les reivindicacions inicials, vam posar per davant i per sobre de tots els assoliments la volta al treball de tots els acomiadats i la llibertat de tots els detinguts. Suor i llàgrimes, i sang: Pedro María Ocio, Romualdo Barroso, Benvingut Pereda, José Castillo i Francisco Aznarrena, i centenars de ferits en la massacre.
Vam ser detinguts en els dies següents dels assassinats acusats de sedició. Ens van incloure en el mòdul del reformatori de menors de la presó de Carabanchel, aïllats de la resta de presos polítics, perquè el règim volia imposar el silenci absolut a les vagues de Vitòria. Et recordes, Jesús? Allí vam perdre el contacte amb la lluita de carrer, però rebem una assignatura de sociologia intensiva per part dels quals han estat apallissats del bressol. Allí ens estrenyem la nostra relació compartint hores, dies i mesos. Una setmana de vaga de fam en solidaritat amb els presos socials de la COPEL ens van alliberar de sobte, a l'agost de 1976, a causa de l'amnistia. Al principi celebrem aquella amnistia; aviat vam maleir a la mateixa amb indignació: El que va blindar la impunitat dels qui durant la dictadura dels 40 anys havien estat corruptes i criminals. Quina falsedat ens havien enganyat!
Arribem a Vitòria amb tren afeblits per la vaga de fam, vam córrer afeblits davant la Policia que es va precipitar en la mateixa estació contra la nostra rebuda, i ja sentim afeblit l'esperit de les vagues de Vitòria-Gasteiz sota el vendaval de la delegació “democràtica”: tot estava canviant perquè res canviés.
La idea de conviure selectivament va sorgir de la complicitat construïda en la convivència forçada de Carabanchel. Al costat de Karmen i Bego, el nostre company de vida, llavors no eren més que uns voltors amb Ana, Javi, Maite i Zigor. L'esforç per viure en comú; projectes, amors, criances o compartir als nens més enllà de la família biològica. “Som germans de germanes, però de diferents ventres”: recordeu aquesta explicació a la professora desolada, compare? Aquell intent no va tenir molt de recorregut, ens va portar dolors i alegries, però va ser enriquidor.
Com oblidar aquell text de María Mies que en els anys 80 va sacsejar el nostre centre d'orgull i convicció: “És l'home blanc, gràcies a l'explotació i la guerra contra la naturalesa, la dona i el tercer món”. Així saltem, tu primer i jo darrere, els gasteiztarras en el grup antimilitarista. Al costat de molts altres que durant dècades vam teixir complicitats, vam saber gestionar l'odi contra aquest sistema de mort de la manera més constructiva possible, sense renunciar al somni de matar-lo.
"Com oblidar aquell text de María Mies que en els anys 80 va sacsejar el nostre centre d'orgull i convicció: 'És l'home blanc, gràcies a l'explotació i la guerra contra la naturalesa, la dona i el tercer món'.
Enmig de la decadència que sentíem aquí, el foc d'una estrella nounada ens va fer il·lusió allí, a Chiapas. A principis de l'any 2000 volem junts l'oceà, i en aquestes terres trobem petjades de les nostres lluites passades: ningú per sobre de ningú; ordenem obeint. Acceptem la funció d'escut humà que ens van proposar “aprofitant” que la vida dels europeus, a diferència de la dels indígenes, val alguna cosa als ulls dels militars i les autoritats. Vam tornar a trobar-nos amb la crueltat de la injustícia. Recordes com ens va colpejar saber que als nens no se'ls posaven noms per a oblidar-los, ja que la majoria d'ells morien abans d'aquesta edat? Recordes que les dones afegien unes gotes de guaro aiguardent a l'últim biberó de la tarda perquè no es despertessin a la nit, perquè no tenien què donar-li menjar? Acabem per sorpresa la nostra estada a Chiapas per la mort del teu germà Manolo.
I qui ens anava a dir que una vegada jubilat, anàvem a fer un petit grup de muntanya, primer amb Olegaria i “Espurnes”, després amb molts altres, mantenint la sortida setmanal durant anys, que té tant de conversa, de reflexió, d'amistat com de passió.
Et recordes de les visites que vam fer a Josu Ormaetxea i Patxi Cabello en la presó de Granada? I a la volta d'una d'elles, la seva estada en Marinaleda i les seves terres ocupades i cooperativizadas? I les concentracions dels divendres a Vitòria-Gasteiz a favor dels presos?
Jesús, tot aquest llarg recorregut no seria possible sense tu, sense la teva companyia i sense la teva companyia. Em complau donar-te les gràcies i reconèixer que cadascun fa els seus propis passos sempre acompanyat d'uns altres.
Jesús, company de companyia, company de companyia, company de lluita i vida. La lluita va creuar els nostres camins fa ja molt temps, ens hem mantingut a prop durant aquests anys, continuarem caminant junts.
Bidali zure iritzi artikuluak iritzia@argia.eus helbide elektronikora
ARGIAk ez du zertan bat etorri artikuluen edukiarekin. Idatzien gehienezko luzera 4.500 karakterekoa da (espazioak barne). Idazkera aldetik gutxieneko zuzentasun bat beharrezkoa da: batetik, ARGIAk ezin du hartu zuzenketa sakona egiteko lanik; bestetik, egitekotan edukia nahi gabe aldatzeko arriskua dago. ARGIAk azaleko zuzenketak edo moldaketak egingo dizkie artikuluei, behar izanez gero.
Com recordareu, la passada primavera membres de la Plataforma Aules de l'Experiència Euskaraz Ere Bai vam donar un missatge perquè la ciutadania pugui realitzar també en basca els cursos que organitza l'Aula de l'Experiència de la Universitat del País Basc.
El missatge es va... [+]
Kursk és una regió històrica de Rússia. Vivia en pau fins al 6 d'agost, quan l'exèrcit ucraïnès va entrar a la ciutat. Van entrar uns quinze mil homes. Centenars de tancs, vehicles blindats, peces d'artilleria, radars de defensa aèria… les armes més modernes que... [+]
Hi ha diverses persones a estudiar, entre elles Elon Musk. La idea de llibertat que tenen sembla venir de la necessitat de controlar tot, de tenir tot el poder, perquè sent tot el poder és més fàcil crear negocis, no hi ha discussió; els models hegemònics creixen amb... [+]
Tinc pocs amics amb sentiment europeu, no sé si l'europeidad arriba a ser una identitat. Però quan viatgem a Europa, pot sorgir una amistat, perquè les principals direccions de territorialitat que succeeixen a Europa i a Europa són compartides, on es decideix la distribució... [+]
S'han completat, s'han posat els mitjans per a això i amb bastant rapidesa. Quin alleujament quan tot va callar! Però la balança ha estat gran i darrere dels seus ulls s'ha acumulat un terror més, perquè en algun moment han pensat que potser no tornarien mai, o no del tot... [+]
Els baserritarras tenen vacances? Pregunten a l'escola. Els alumnes han respost que no. Llavors, treballant tots els dies, us agradaria ser baserritarra en el futur? I si ningú vol ser baserritarra, qui farà menjar per a nosaltres? La pregunta es va quedar en l'aire.
Per a la... [+]
Els estudiants assiris i babilonis no coneixien l'art d'alçar la mà. Va caldre passar segles, i potser alguns mil·lennis, perquè un estudiant d'una escola egípcia, que volia preguntar-li alguna cosa, intentés aixecar la mà: el mestre que donava una explicació, i l'estudiant,... [+]
En aquestes èpoques hiper acceleren i en aquests líquids les respostes contundents ens ofereixen anses. És fàcil en temps de crisi agarrar-se a una premissa així i aixecar la bandera. Necessites respostes ràpides per a entendre tot el que ocorre a la teva al voltant, el... [+]
Estimada senyora:
Què tal va l'estiu? Espero. En aquesta ocasió, aniré al gra, amb el seu permís.
Com ja saps, entrant en la lògica competitiva pròpia dels mercats ultres-liberals, els centres educatius han de posar en marxa tot tipus de "projectes". Has de saber que molts... [+]
Se sol dir que l'època estival és un parèntesi en política. Potser qui té una visió purament institucional de la política ho pensi així, però l'estiu d'enguany que encara està a punt d'acabar ens ha donat què analitzar.
En la comunitat autònoma d'Araba, Bizkaia i... [+]
No són el Nadal, no obstant això, aviat hi haurà adorns en les grans botigues per a anunciar-ho, o almenys així ho diuen. En els aparadors “Zorionak! Les reivindicacions com “Gabon ederra passa!” estaran exposades a tot arreu. No obstant això, les felicitacions poden... [+]
El 17 de maig cinc euskaltzales d'Ipar i Hego Euskal Herria van realitzar una acció coincidint amb la convocatòria realitzada pels alumnes del liceu Bernat Etxepare per a mobilitzar-se en favor del basc. En la paret de la Sotsprefectura de Baiona es va escriure un missatge... [+]
Dissabte que ve, 21 de setembre, Subflubial NO! Els de la plataforma tornarem a sortir al carrer. En aquesta ocasió, a les 12.00 hores, es realitzarà una acampada al parc Artatza. Haurà comprat, música, bertsolaris, contacontes i moltes altres activitats. Amb això volem... [+]