Aquesta setmana he pres cafè en diferents bars del poble, com sempre. El dissabte, no obstant això, he viscut una situació que mai m'havia passat. El cambrer m'ha negat el cafè i m'ha dit que abandonés la taverna. M'ha passat per demanar en basc? Per ser dona? Pel color de pell inadequat? Si hagués sofert una d'aquestes formes de discriminació, un periodista o un col·lectiu de periodistes m'hauria anomenat immediatament després que es difongués un tuit, darrere d'un encapçalat de "No a la discriminació" per a informar-me del succeït o per a organitzar una protesta.
Però, en aquesta assolellada terrassa de la costa de Lapurdi, no podia prendre el cafè perquè “no tenia el passaport sanitari que acaba d'imposar el govern francès”, m'ha explicat el cambrer, tan incòmode com amb total seguretat. Aquesta nova exposició, pel que sembla, més que una denúncia contundent, ha generat un malestar general i permanent entre molts defensors i defensores contra les discriminacions.
He posat el del cafè com a exemple d'hàbits quotidians, però puc parlar de cinema, restaurants, transports, esdeveniments culturals, centres de treball (els treballadors de diferents àmbits estan obligats a vacunar-se), centres educatius (si un alumne és positiu, es descarten i es manen a casa nens no vacunats) o de molts altres llocs i activitats per a alimentar el debat sobre la incredulitat que vivim milers de ciutadans de Lapurdi, Xiberoa o Baxe-Navarra. És més, haig de precisar que es prohibiran les cures als hospitals als pacients que no tinguin passaport sanitari (per a rebre tractaments, consultes...) abans de preguntar als treballadors sanitaris que estan llegint en què queda el jurament d'Hipócrates.
No pretenc entrar aquí en el debat a favor o en contra de la vacuna, en les contradictòries conseqüències dels científics, en el ball infinit de dades, en l'estratègia tutelar de silenci de polítics, mitjans de comunicació i sindicats. No vull referir-me a les actituds menyspreables que estan succeint entorn de tots aquests temes, les declaracions infranquejables, els regnes d'etiquetatge o les reeixides i penoses baralles de bertsolaris...Aquests temes dolorosos s'allargarien i s'alimenten cada dia de milers d'aportacions diferents, amb els mitjans de comunicació i les xarxes. Prefereixo deixar en mans del temps la labor de jutge de tots aquests punts de vista. Rebutjaré de manera intencionada temes excloents i pertorbadors per a centrar als lectors en el fons de la qüestió: noves discriminacions, són discriminacions acceptables?
Escrivint aquestes línies, des d'una altra perspectiva, voldria preguntar als lectors la seva opinió sobre el tipus de societat que ens condemna a viure en ple control i discriminada a milions de ciutadans i ciutadanes d'Euskal Herria i del món. Us sembla legítim perdre de sobte les llibertats i drets fonamentals de tota la ciutadania en els àmbits laboral, sanitari, de mobilitat, social? Em fa irresponsable voler obrir un debat sobre aquest tema? Denunciar la discriminació al carrer, em converteix en delinqüent o extrema dreta? Em converteix en mentider, manipulat, en mentider, en mentider, en mentider, en mentider, en possessió de les diferents i contraposades informacions que arriben a Covid des de diferents parts del món? I no és normal preocupar-se per la societat ombrívola i controlada que deixarem als nostres nens?
També voldria convidar-los a abordar el tema, a les persones silencioses, perdudes, espantades, marginades, o que tenen por en el seu context. I és que durant tot enguany i mitjà, tots els que hem estat vagant per aquí, vacunats o no, joves, majors, treballadors, empresaris, estudiants (excepte alguns casos: diputats, policies, alts mandataris i els seus bons amics no tenen necessitat de mostrar el seu passaport) sofrirem uns pocs governants, una nova societat amb codi QR que volen imposar sota pretext de salut, uns amb passaport a la mà i altres al carrer. Després de 18 mesos de bogeria, és hora de sortir del remolí del terror, respirar i tornar a fixar la brúixola des d'una perspectiva més tranquil·la. A tots ens correspon la responsabilitat de triar el camí, que sigui un camí nou i millor, sense deixar a ningú al marge de la via, en la mesura que sigui possible.
Bidali zure iritzi artikuluak iritzia@argia.eus helbide elektronikora
ARGIAk ez du zertan bat etorri artikuluen edukiarekin. Idatzien gehienezko luzera 4.500 karakterekoa da (espazioak barne). Idazkera aldetik gutxieneko zuzentasun bat beharrezkoa da: batetik, ARGIAk ezin du hartu zuzenketa sakona egiteko lanik; bestetik, egitekotan edukia nahi gabe aldatzeko arriskua dago. ARGIAk azaleko zuzenketak edo moldaketak egingo dizkie artikuluei, behar izanez gero.
Un dels motius per a la investidura de Salvador Illa com president de la Generalitat ha estat el pacte PSC-ERC. No és un pacte sobiranista en absolut, però en alguns aspectes es podrien obrir noves portes, tret que l'estratègia política de frenada del PSC-PSOE, que és... [+]
La regió de Mèrida (Mèxic) ha estat objecte aquest any de gran polèmica per la col·locació en una platja d'una escultura en homenatge al déu grec Posidó. Merida es troba en la península de Yukatán, on el poble de Maia tracta de preservar la seva cultura, dins de les... [+]
Els meus cicles comencen al setembre i acaben al juny, en realitat, (anava a posar-me, però cada vegada que utilitzo el plural em crida un nan al cap, “seran teus!”), i així ha estat en la meva vida, hi hagi o no vacances, tingui o no treball remunerat en l'horari. Ni... [+]
A l'estiu, els jubilats no solem tenir gana de vacances i podem analitzar amb calma tot el que ens envolta. Heus aquí alguns temes que m'han sorprès.
Espanya. L'Eurocopa i els Jocs Olímpics han complert tot l'estiu. Haig de dir per endavant que la competitivitat esportiva... [+]
Amb la caravana Zabalduz, a la ciutat de Bihac, a Bòsnia Hercegovina, l'activista Nihad Suljic ens va explicar que el riu Drina és la major tomba dels Balcans. Perquè no s'oblidin, s'encarrega d'identificar els cadàvers que es troben i de donar-los sepultura, amb la finalitat de... [+]
Ja no sé si estem colpejats per les onades de calor, si és una hipocresia de sempre o una lògica sistèmica, però la bretxa entre el que sabem, la qual cosa diem i el que fem, més enllà de la preocupació, em sorprèn, sobretot en un ambient estiuenc. Notícies, recerques,... [+]
Entre moltes caigudes també hi ha assoliments. Una mare jove d'uns 35 anys em preguntava l'altre dia com aconseguien a la seva escola que els companys que no havien rebut el basc a casa aprenguin i parlin tan bé com els nens i nenes que eren euskaldunes de casa. A l'escola hi... [+]
La situació actual requereix una anàlisi minuciosa del que hi ha darrere dels títols, les manifestacions, la difusió manipulada d'alguns fets, l'ocultació fosca d'uns altres i la propaganda disfressada d'anàlisi en la majoria dels grans mitjans de comunicació. La situació... [+]
Els empresaris i responsables polítics del sector ens diuen que el turisme genera riquesa i ocupació, però què és el treball turístic? Quin tipus de treball genera el turisme? I qui gana amb això?
L'entitat Sant Sebastià Turisme diu que més de 15.000 persones treballen... [+]
La principal característica del meu equip de bàsquet és la seva personalitat. Se sol dir que això és una característica comuna entre l'equip i l'afició. No obstant això, des de l'adreça no es té en compte aquesta identitat de tots els aficionats. De fet, els aficionats... [+]
Les estacions de tren de moltes ciutats mostren la bellesa més alta de l'estructura de ferro del segle XIX, juntament amb l'auge de l'arribada a l'epicentre de la ciutat. És com entrar a la ciutat per la porta principal, una perla d'arquitectura i de lloc. No obstant això, en... [+]
Per què no deixar-ho. El que escriu les columnes sempre segueix les apologias de la retirada a temps. Abans d'esgotar existències. Els temes, a mi, no els he pogut esgotar, perquè no soc expert en res, i mai he tingut missatges que transmetre a Euskal Herria. No em serviria... [+]
Començament de l'estiu. Ressaca del festival EHZ (atx, mal de cap). Ganes de respirar després d'un curs carregat. Buidar el cap. Reconnectar elements clau. Prendre's un temps en família, tornar a veure a vells amics i descansar (una mica) en la lluita diària. De bo de bo?... [+]