La primera associació d'aclimatació es va fundar a París en 1854 i aviat van sorgir organitzacions similars en altres ciutats i països. L'objectiu de les associacions d'aclimatació era “enriquir la biodiversitat d'una regió determinada amb animals i plantes d'altres llocs del món”. Els amants de l'aclimatació actuaven amb bona intenció, però avui sabem que la mescla d'espècies produeix una deterioració ecològica.
Eugene Schieffelin (1827-1906) tenia dues aficions: els ocells i Shakespeare. I tot el temps i els recursos necessaris per a donar aquestes dues passions; pertanyia a una rica família pionera en la indústria farmacèutica. I se li va ocórrer que podia unir les dues aficions, aprofitant el càrrec que tenia en la Societat d'Aclimatació: En les obres de Shakespeare introduiria als Estats Units totes les espècies d'ocells que s'esmenten.
A Eugene Schieffeline se li va ocórrer que podia unir les seves dues aficions: Introduiria als Estats Units totes les espècies d'ocells que s'esmenten en les obres de Shakespeare
En benefici de les espècies autòctones, els primers esforços dels associats i del president van fracassar: l'aleta, la corda i el tord no van proliferar en el nou entorn. El mateix estava ocorrent amb els arabozos alliberats a la fi de l'hivern de 1890, que uns mesos després van deixar altres 40 exemplars al parc. En va, a mesura que s'acostava el pròxim hivern, els estornells van començar a caure un a un.
Però uns pocs exemplars, irònicament, van trobar el seu suport en el Museu de la Història Natural de Central Park. Van superar aquell hivern i els següents, i per a 1900 es podien veure volant en tota la ciutat els ocells que havien estat portats d'Europa. En la dècada de 1920 va ocupar tot l'orient dels Estats Units. I cap a 1950 van arribar a Califòrnia, l'altre extrem del país. En 1960 els àrabs van causar un accident d'aire, l'avió es va trobar amb un saldo, va perdre el control i es va estavellar, provocant la mort de tota la tripulació.
Però a més d'aquesta fatídica anècdota, la pesta dels arabazos també va causar i provocarà conseqüències més greus. Actualment a Amèrica del Nord viuen uns 200 milions d'estornells. Destrueixen terres de cultiu i produeixen pèrdues de milions de dòlars en l'agricultura. A més, s'estenen malalties i moltes espècies autòctones que no poden competir amb elles estan en vies d'extinció.