El Govern de Jair Messias Bolsonaro va arribar replet de contradiccions, ja que hi ha una diferència entre el que ha dit abans i el que ha fet després. Quin és el balanç que fan en la MPA?
Quan parlem de Bolsonaro hi ha una cosa molt contradictòria i que cal analitzar. El lema de la seva campanya va ser “el Brasil per sobre de tot i Déu per sobre de tots”. El poble brasiler és molt religiós i va jugar amb aquest sentiment, creant una aliança amb els evangèlics per a l'adquisició del poder –gran part del parlament és evangèlic–. Però pitjor encara, després de crear un sentiment patriòtic de situar al Brasil “per sobre de tot”, va impulsar la privatització dels béns. Va posar a la venda tot el que és brasiler. Per a nosaltres això és una traïció, les seves altres actituds: prejudicis, comentaris extremistes, feixistes, ignorants... no han estat una sorpresa. Però això de les privatitzacions és una traïció a la gent que es va declarar al seu favor.
El Govern de Bolsonaro vol canviar les condicions de treball i reformar el sistema de pensions, la qual cosa repercutirà en el dia a dia de la població. Són canvis estructurals que s'estan aprovant en el Parlament amb el que anomenem “caixa b”. Estan institucionalitzant el que fins ara era il·legal: la compra de vots. Els diners públics s'està utilitzant per a això, perquè els parlamentaris puguin aprovar les seves polítiques de capital per a comprar. Mentrestant, els moviments socials i els partits d'esquerra estem bastant parats. Utilitzem les xarxes socials però els carrers estan buits. Com és possible aquesta falta de capacitat de resposta? Aquesta és la pregunta que ens arriba als nostres debats.
En els últims mesos, no obstant això, els ciutadans han sortit al carrer en contra de la reforma educativa. Encara que la reforma de les pensions afectarà molt més econòmicament a les famílies...
La privatització ha arribat a tots els aspectes de la vida, cadascun amb la seva dimensió. La reforma de les pensions perjudicarà directament els empobrits. Però creiem que l'educatiu és més greu, perquè posa en qüestió el futur: no sols ens lleven el pa d'avui, sinó també l'autonomia i la capacitat de decisió del Brasil. Gran part de la població no podrà estudiar i molts dels pobles marginats que han arribat en els últims temps a l'educació tornaran a quedar-se fora.
Pitjor, els continguts canviaran i s'escalonaran, algunes assignatures desapareixeran, unes altres es prohibiran... com les socials.I aquests continguts són precisament els més necessaris per al debat de models de vida i per a la transformació social. En el seu lloc prevaldran els continguts tècnics. El sistema educatiu se sotmetrà íntegrament a un projecte hegemònic internacional basat en la dependència. Aquest assumpte ha portat a la gent al carrer, tant en zones rurals com urbanes, ha tingut la capacitat de crear aliances.
La pedagogia que vostès criden “educação do camp” al Brasil, la metodologia creada a partir de l'experiència de moviments i comunitats en conflictes de terres, també està en perill.
Bolsonaro ha tingut des del principi una forta col·lisió amb el sistema educatiu dels moviments socials en el medi rural. Aquesta educació es basa en els continguts i metodologies que necessiten els agricultors, baserritarras, petits productors, aturats i altres ciutadans del medi rural per a la seva vida. Han estat ells els que han dissenyat i desenvolupat, i les polítiques públiques les han garantit en el seu sistema després de moltes lluites. Ara, aquesta educació se suspendrà o, almenys, es perdrà l'ajuda pública. Bolsonaro vol parar aquest apoderament i situar als pobles rurals en un segon pla, ja que en el seu imaginari els baserritarras no tenen molt sentit.
La reforma de les pensions, que en un principi afectava greument el medi rural, finalment ha optat per deixar fora de la reforma als seus habitants. És una autèntica victòria o una mentida més?
Ha estat una qüestió d'estratègia. Perquè els moviments rurals tenim més força que els de les ciutats per a treure a la gent al carrer. Amb el nou sistema de cotitzacions i els canvis en el nombre d'anys, molts productors d'aliments estaven en risc de perdre la seva retirada i la MPA va fer una vaga de fam per a visibilitzar el problema en tota el Brasil. El Govern ha tirat enrere aquesta part de la reforma per a evitar que es produeixin protestes semblants. Però no és cert que no afecti el medi rural. El principi de solidaritat desapareixerà i la retirada de la llei de la Constitució obrirà les portes a nous canvis, a través dels decrets del president. Ara no ho reconeixerem, però aviat ens arrabassaran la nostra part.
Bolsonaro té la reforma agrària al punt de mira i vol canviar la llei perquè es faciliti l'accés a les armes i es pugui disparar contra els qui treballen contra la propietat privada.
INCRA ha deixat sense recurs i condició. La funció d'aquest institut és dur a terme la reforma agrària i regularitzar les terres de les comunitats tradicionals, com els kilonbolos (creats per negres escapolits de l'esclavitud) i els pobles indígenes. Però ara ja està gairebé desaparegut. I en el tema de les armes hi ha algunes contradiccions: si ve la liberalització, no serà només per als rics, que tindran més possibilitats de comprar armes, perquè el preu ja està pujant, sinó per als petits, per als pobres, per als desenterrats... Veurem el que ja ocorre en la favela en el camp. Amb aquesta política acabarem en la guerra civil i estan dissenyant aquest escenari: latifundistes i desenterrats, tots amb armes... no serà un futur molt bonic.
L'expulsió dels pobles indígenes i la privatització i destrucció dels béns comuns van de bracet?
El president ha fet una proposta perquè l'Amazònia es gestioni juntament amb altres països, encara que siguin brasilers o brasilers. Això augmentarà la pressió sobre els béns i sobre les poblacions que els habiten. Atacs, expulsions, expulsions, assassinats contra comunitats indígenes s'han multiplicat en els últims mesos. Per tant, la naturalesa i la destrucció dels pobles van de bracet.
Per als moviments populars, el canvi climàtic i els problemes ecològics estan en l'agenda des de fa temps, però ara cada vegada són més. Si s'expulsa als pobles que custodien la naturalesa, que conviuen amb ella, la velocitat de destrucció augmenta. D'una banda tenim grans projectes, com el MATOPIBA de l'agronegocio (projecte que engloba als estats de Maranhão, Tocantins, Piaui i Badia), però d'altra banda l'acumulació de terres dels latifundistes i les empreses va en augment. Com defensar la naturalesa en aquest escenari?
No obstant això, en els moviments populars existeixen aliances, articulacions i altres iniciatives. Quins són els punts forts i febles?
Diria que el més important és el que estem aprenent, estem fent moltes reflexions. Per exemple, estem investigant el que ens passa amb les eleccions. El PT (Partit dos Trabalhadores) continua sent el partit més important del món, a pesar que volen criminalitzar-lo i il·legalitzar-lo. Però, on ens deixa aquesta qüestió de partits?
Durant gairebé setze anys hem tingut governs d'esquerra, però no hem fet una formació política seriosa, ja que una part del poble humil ha fet costat ara a Bolsonaro, i una altra part no contesta, estem desorganitzats. Llavors, hem de continuar lluitant per a tenir més pes dins del PT? O hem de crear altres estratègies? Empoderar-se en els territoris i lluitar d'una altra manera? No tenim resposta, però ara hi ha més diàleg entre els moviments i estan reforçant les aliances, per exemple, entre la ciutat i el món rural. De moment denunciem la repressió junts, però també estem discutint quin país volem, aquest és el nostre repte.
Des de l'inici del cop en 2016, els moviments populars porten tres anys mirant al PT i a les eleccions, i això ha posat sobre la taula altres tasques. Caldrà pensar els següents passos, encara que és hora de mantenir la seguretat i fer les coses amb suavitat...
Estem en una època complicada, la política està demonitzada, la gent està farta i vol el canvi. La qüestió és que el canvi actual ha estat dolent. El cop i Bolsonaro van arribar a posar en l'agenda la corrupció, però això va ocultar la totalitat de la realitat: la ciutadania no va tenir temps de comprendre bé les coses i ocupar els carrers –en el camp la resposta va ser major, però en estar lluny dels centres de poder, la nostra força no és suficient, no té visibilitat–.
Ara hem de recuperar el treball popular i trobar les eines adequades. En MPA creiem que també cal canviar les formes, les que abans usàvem ja no valen. Els pensaments i propostes verticals no funcionen, hem de repensar la nostra estructura, i quan ens repensem, crec que estem fent un pas important. A més, en la lluita per la sobirania, especialment per a la MPA en la lluita per la sobirania alimentària, hem de passar de les denúncies a les propostes. La gent no té esperances i viu en una situació crítica; encara que l'important és continuar amb les denúncies i ho seguirem, volem fer passos endavant en les iniciatives positives i obrir-nos a l'esperança. No sabem fins a on arribarem, però almenys ho hem intentat.